Превод: Bakuramariks @Отаку България http://otaku.bg/
Аз ще отида да видя вместо вас.
Сигурно е страхотно...
... да си спокоен понеже си получил стипендия заради футболните си умения.
Май Нишино беше номер 168...
Комияма, Манака и Тоджо бяха 171, 172 и 173.
Да видим. Нишино е 168.
Комияма - 171, Манака - 172 и Тоджо - 173...
Провалихме се.
Манака-кун, Комияма-кун елате тук!
Номерата ви са тук!
Преминали сме, защото са им останали свободни места!
На това преминаване ли му вакат?
Навярно...
Наистина ли можем да ходим в това училище?
Убеден съм, че можем Комияма.
Нека още веднъж се потопим в света на образованието.
Комияма, няма да загубя от теб.
Днес завършваме началното училище,
... но не очаквах, че ще вляза в гимназия само, защото са им останали свободни места.
Получихте ли официалните резултати?
Още вчера.
Не е ли е страхотно?
Ами...
Аз...
Аз все още...
... не съм ги получил...
Спокойно.
Определено и ти ще преминеш.
Питам се дали причината, поради която Тоджо взе изпита за "Изумизака" вместо за "Оуми",
е било заради желанието й да прави филми с мен.
Сетих се, сега след като изпитите приключиха...
Отново сме в едно и също училище.
Манака-кун.
Защо избра гимназия "Изумизака" вместо "Оуми"?
Ами това е...
Ще ми кажеш ли, Тоджо?
Не.
Ти вече знаеш причината, нали?
Манака-кун.
Зная, че вече сме в гимназията, но би ли ми припомнил за дните ни в предишното училище?
Да ти припомня?
Да. Защото те обичам, Манака-кун.
Затова нарочно ти дадох да видиш гащичките ми на ягодки.
Моля те.
Въпреки че казах да ми припомниш за дните ни в училището, нека го направим.
Да го направим.
За какво съм се размечтал?!
Абе Фунимото.
Да!
Химура Оичи.
Да!
След деня на изпита единственото, което ми е в главата е Тоджо.
Какво става?
Аз излизам с Нишино.
*В Япония момчето дава второто си копче от униформата на момиче, за да покаже тяхната връзка*
Второто ти копче е наше!
Стой!
Пуснете ме долу!
Хубаво е как Оукуса е популярен сред момичетата.
21-ви век е, а те все още се интересуват от второто копче.
Те са ученици, които нямат нищо общо с нас.
Да тръгваме, да тръгваме.
Комияма, трябва да свърша нещо...
Разбрах. Сега вече като премина и отношението ти е различно?!
Хубаво! Сам ще си отида вкъщи.
Прости ми, Комияма.
Поне нека се помоля да те приемат в "Изумизака".
На никого не съм обещавал нещо.
Просто не ми се прибира вкъщи все още.
Ая-чан! Нека се снимам с теб.
Тоджо, прочети това писмо!
Значи изведнъж са осъзнали красотата на Тоджо.
Тя не само е сладка, но и личността й е прекрасна!
Но аз не излизам с Тоджо.
Не ми харесва, че заради мен тя се яви на изпита за "Изумизака".
Не мога да го повярвам.
Джунпей-кун!
Нишино.
Какво е станало с теб?
Една тълпа от хора ме обгради,
и избягах от тях, защото беше дразнещо.
Какво? Има ли нещо?
Второто ти копче е мое.
Това символизира спомените ни прекарани в училището.
Спомени?
Но ние ще сме в една и съща гимназия.
Няма да съм ученичка в "Изумизака".
Защо?
Джунпей-кун, харесваш друга, нали?
Нишино...
Помислих и разбрах.
Всичко е наред. И аз харесвам Тоджо-сан.
А и тя сигурно също те харесва.
Аз...
В коя гимназия мислиш, че ще уча?
В "Оуми".
Родителите ми ми казаха да пробвам там.
Аз тайно се явих на изпита и го минах.
Чудя се дали успях благодарение на обучението на Тоджо-сан?
Шегувам се. Обещах на едни приятели от моя клас да ходим на караоке.
Нишино!
Какво? Искаш да говориш с мен ли?
Ами... просто...
Аз имам да казвам нещо.
Защо съм избрала точно "Оуми", се питаш, нали?
Не съм се отказала от теб.
И затова отивам в "Оуми".
Тоджо-сан ще е в същата гимназия като теб и тя ще може да прави филми с теб, нали?
Но за мен сега това не е важно.
И си мислех, че дори и да съм в същата гимназия като теб, няма как да спечеля.
И затова отивам в "Оуми". Да открия нещо за себе си.
Разбра ли ме?
Не съвсем, защото
съм уверен, че много момчета те харесват.
Защо аз...
Вярно е.
Но, когато ти ми призна ти запали огъня в мен.
Влюбването няма логична причина.
Убеден съм, че за да се влюби някой в мен ще му е нужно причина.
Не съм така влюбчива, че да се влюбвам в хора, които не харесвам.
Имаш много добри качества.
Джунпей-кун, поздравления за "преминаването" ти.
Това беше от мен.
Чао!
Не можах да й кажа за чувствата ми.
Не направих нищо за нея. Единствено я нараних.
Изпусна го.
Какъв красив залез.
Днес е последния ден в училището, нали?
От сега нататък ще сме гимназисти.
Да.
Ако се замислиш ще разбереш, че това е последния път, в който виждаш тази гледка.
Така е. Харесвам това място.
И ти също, нали?
Харесва ти, нали?
Да, права си. И на мен ми харесва.
Затова бях сигурна, че ще си тук.
Мерси.
Не, не е това... Конците се скъсаха и то падна.
Беше чиста случайност.
Кого заблуждавам?
Второто ти копче?
Хубаво е да оставиш спомените си за някой.
Искам да си спомня нещо.
Това е...
... същата сцена, за която си мислех тази сутрин.
Манака-кун, аз...
Манака, бил си тук значи.
Чу ли? Аз също ще съм в "Изумизака". Току-що получих резултатите си!
Ая-чан, ще съм наоколо още три години!
Радвам се.
Последният ми ден в училището
свърши така.
Превод: Bakuramariks @Отаку България http://otaku.bg/
Коя по дяволите си ти?!
Добро утро, Джунпей.
Не ми викай "добро утро"! Коя си ти?
Това е моята стая!
Коя съм аз ли? Наистина ли не знаеш?
Ревльото Джунпей.
Защо? Хиде-кун...
Купих си онази игра, обаче учителят не иска да ми я върне.
Джунпей, виж!
Взех ти играта.
Пак ли ревеш?
Не плачи. Та ти си с една година по-голям от мене.
Ти си същински ревльо, Джунпей-кун.
Юи?!
Най-накрая си спомни.
Точно така. Ти живееше близо до нас, но
преди 5 години се премести, и си с година по-малка от мен и ми досаждаше.
Как така съм ти досаждала?
Та аз винаги съм те спасявала!
Какво правиш тук с тия дрехи?
Престани, глупачке!
Толкова си умна, Юи-чан.
Да използваш ваканцията, за да видиш в коя гимназия да следваш.
Да, Джунпей трябва да се учи от твоя пример.
Това не е нещо особено. А и все още ходя на училище.
И е нещо нормално да се оглеждам в коя гимназия да уча след това.
Не,не. Това си е голямо нещо.
Нали?
Мястото, където се преместих е дъблоко в провинцията и няма много население.
И наблизо няма много гимназии,
и затова всички отиват в града и живеят в общежития докато ходят да учат.
И реших, че ако така стоят нещата, ще намеря гимназия някъде наблизо.
Чакай малко. Няма да живееш при нас, докато ходиш на училище, нали?
Няма, няма. Наоколо има училища с общежития.
Вече всичко съм проучила.
Наистина ли?
Да.
Минаха 5 години и вие все така се разбирате.
Gochisousama. А сега да тръгваме, Джунпей-кун. (*Gochisousama* често се споменава след ядене. Нещо като *благодаря за храната*)
Да тръгваме?
Естествено, за да видите гимназиите.
Юи-чан е дошла тук заради това.
Именно. Джунпей, искам ти да ми препоръчаш гимназия.
Първият и единствен избор - Оуми.
Не приемам друго освен това.
Не съм си и помислял, че първия й избор ще е Оуми.
Някой от съучениците ти приели ли са го в Оуми?
Ако да, бих искала да се видя с тях.
Има много неща, за които искам да ги попитам.
Няма да съм ученичка в "Изумизака".
И си мислиш, че мога да помоля Нишино за такова нещо?
Какво правиш?
Няма начин кретен като Джунпей да има такива приятели.
Млъкни!
Дори и аз...
Дори и ти...?
Не, нищо...
Джунпей?
Няма нищо.
Странно.
Какво има?
Лошо. Погледни им очите.
Тези кучета се готвят да ни нападнат.
Спокойно.
Може и да имат страшни лица, но ако не ги гледаш всичко ще е наред.
Не ги предизвиквай!
Иначе ще дойдат при нас.
Юи.
Когато бяхме малки нещо подобно се случи.
Тогава какво направихме?
А, да. Когато бяхме малки и си идвахме от училището...
Да. Дълго време мразеше кучетата.
Змиите и паяците не ме плашат.
Какво предлагаш да сторим. Да стоиме тук докато не си тръгнат ли?
Кретен! Не искам това. Направи нещо!
Глупачка! Ако крещиш...
Сетих се. Ето!
А сега бягай!
Това бяха кнедлите ми, които щях да ги ям по-късно.
Сега не му е времето да се оплакваш!
Спомних си!
По онова време ти хвърли препечената ми риба
и хукнахме да бягаме.
Сега ли му е времето да си припомняш спомени!
Извинявай. Всъщност тези спомени са прекрасни.
Защото ти ме спаси.
Обикновено аз винаги спасявам теб.
Почакай малко.
Спомняш си неща, които са хубави единствено на теб.
Суке и Каку, тука ли сте били?
Не яжте някакви си кнедли паднали на земята.
Цял ден се влачех нагоре-надолу с Юи.
Джунпей!
Влизам.
Защо влизаш така внезапно?
Признателна съм ти задето прекара времето си с мен и дойде до Оуми.
Ще измия гърба ти.
Спрял си да се притесняваш за такива неща, нали?
Къпали сме се заедно, когато бяхме по-малки.
Хайде, не се противи.
Някак си...
... ми е като по-малка сестра.
Но изведнъж се превръща в кака.
Пропуснала ли съм място?
Не, това е достатъчно.
Добре, следващото е душа...
Какво правиш?
Цялата съм мокра.
Ако не отидеш да се преоблечеш, ще настинеш.
Добре.
Чудя се дали да не вляза във ваната, след като така и така вече съм мокра.
Джунпей, тръгваш ли си?
И кой е виновен?
Не ме възприема като мъж, нали?
Страхотно!
Юи, колко ще стоиш при нас?
Ще си ходя утре.
Ще хвана сутрешния влак,
така че, когато се събудиш, може и вече да съм си тръгнала.
Дали Юи се е прибрала жива и здрава?
Какво?!
Добро утро, Джунпей. Успах се.
Остави това! Защо си в леглото ми?
Защото се успах.
Джунпей, ако тръгна сега дали ще хвана влака навреме?
Откъде да знам?! По-важното е да направиш нещо с твоя навик да си разкопчаваш пижамата...
Га... Га... Га...
Хубаво. Време е за багажа.
Чакай! Чакай малко! В момента си напълно...
Юи, какво ти става, по дяволите?
Такава е природата на човек. Да спиш гол е много по-добре.
Джунпей, относно гащичките ми...
Нищичко не знам!
Превод: Bakuramariks @Отаку България http://otaku.bg/